Jeg elsker deg,
og jeg har et kondom.
- Jeg burde ikke være her. - Kom igjen.
- Nei. - Kom igjen, det blir gøy.
Jeg burde ikke være her.
Anna. Kom igjen.
Jeg er på fest,
men alt jeg ønsker er å komme hjem.
Hvor skal du, Anna?
Ikke gå hjem.
Og så hører jeg min mors bjelle.
Jeg går for å finne henne.
Da hun ble syk, flyttet vi henne inn i båthuset.
Det var der hun ville være.
Hun er alene.
Hun skal ikke være alene.
Anna.
Jeg springer opp til huset for å finne pappa.
Noe er galt.
Det føles ikke trygt.
Det er noe ondt i huset.
Disse drømmene handler alltid
om å komme seg ut av skogen og hjem.
Ja.
Og når jeg kommer dit, er det som om mamma vil si meg noe.
Men jeg forstår ikke hva det er, hva hun prøver å si.
Vi har snakket om den lille rødhårete jenta,
men nå er det en ny detalj, vannkanna.
Hvorfor tror du at du har den i hendene?
Jeg vet ikke.
Jeg husker ikke.
Kanskje du prøver å slukke brannen?
Da mamma ble syk, sa hun at hun alltid ville være der.
Det kunne være en løskatt eller bare lyden av vinden,
men hun ville alltid være der. Hun ville alltid beskytte oss.
Men...
Men den natta det brant, klarte jeg ikke å beskytte henne.
Smart jente.
Hvis jeg er smart, hvorfor husker jeg ikke hva som skjedde den natta?
Her skal du få høre hva jeg tror.
Vi overlever ved å huske, men andre ganger ved å glemme.
Du mistet din mor i en tragisk brann.
Livet ditt ble forandret av en liten feil.
Kanskje det å glemme er en god idé?
- Men hva med drømmen? - Det er en drøm.
Du finner ut av det, eller kanskje ikke. Slik er det med alt.
Det er en prosess, Anna.
Hvor lang tid har det gått? Ti måneder? Og du er snart igjennom det.
Men du kommer deg ikke igjennom det hvis du blir her.
- Tror du jeg er klar til å dra? - Hva tror du ellers jeg er her for?
Dra hjem. Kyss en gutt, finn på noe sprell.
Gjør ferdig det du begynte på.
Hei.
Et øyeblikk.
Søte lille Anna. Drar hjem, kjære hjem.
Det blir ensomt for meg.
Jeg må dra.
Det var veldig mye blod, ikke sant, Anna?
Tror du virkelig at du er frisk?
Kom. La henne pakke tingene sine.
Hva har vi sagt om å vandre rundt her hele tida?
De klarte ikke å få meg frisk.
Hvem skal jeg fortelle historiene til nå?
Jeg har en overraskelse til deg.
- Se i hanskerommet. - Si at det er en cheeseburger.
Ikke akkurat.
STEVEN IVERS SANDENS HVILE
- Du er ferdig. - Ja. Se inne i den.
Til mine døtre Anna og Alex
- Takk, pappa. - Bare hyggelig.
Er den god?
Jeg vet ikke, men det kan sikkert du si.
Jeg vet noe som er godt.
Å, så flott. Takk.
Ja, Rachel lagde dem.
Hun ville komme i dag, men jeg sa jeg ville ha deg for meg selv.
Hun har vært strålende, Anna. Virkelig.
Vet ikke hva jeg ville...
- Pappa. Du har meg for deg selv. - Gjort uten henne.
Alex?
Anna. Du er hjemme.
Du er tidlig ute. Skulle gitt deg en klem, men... Velkommen hjem.
Så godt du ser ut. Du er så tynn.
Jeg tror jeg kunne trenge litt tid der.
Det første jeg skal gjøre er å fete henne opp.
Jeg har allerede begynt.
Ja, hun har laget mat i hele dag.
- Laget... Å, hva lager du? - Biff Stroganoff. Din favoritt.
Nå har du et hus fullt av kvinner, herr forfatter.
- Har faren din nevnt ideen min? - Nei.
Om festen.
Vi tenkte vi skulle ha en "Velkommen hjem, Anna" -fest.
Ja, ok. Kanskje det.
Alle har spurt om deg.
- Vi har hele sommeren. Ingen hast. - Nei.
Jeg går ned til vannet.
Jeg ødela alt.
Anna.
Akkurat som om det ikke hadde hendt, hva?
Alex, jeg har savnet deg så mye.
Hva synes du?
Han fikk dem til å jobbe i helgene,
så det skulle være ferdig når du kom tilbake.
Velkommen til den nye avdelingen din.
Bedre mat, sprøere folk.
- Når flyttet hun inn? - Gjett.
Først hjalp hun til med forklaringen,
så hjalp hun til med begravelsen.
Nå trøster hun ham. Tre ganger hver natt.
Samme det.
Tusen takk, forresten.
For hva da?
- For at du etterlot meg. - Alex!
Jeg måtte være igjen her med de to
mens du dro for å finne ditt indre jeg.
Alex, du aner ikke hvordan det var.
Hun var min mor også.
Du kunne i det minste ha svart på brevene.
Hva snakker du om?
Spillelistene jeg lagde, brevene jeg skrev.
Jeg fikk ingenting, Alex. Det er helt sant.
Kanskje dr. Silberling ikke ville at jeg skulle se dem.
Nei, det var ikke dr. Silberling.
For en drittsekk han er!
Hvorfor sendte du ikke brevene mine?
Det var mine brev, pappa.
Var du redd for at jeg skulle fortelle om den lille kjæresten din?
Var det grunnen? Snakke om de små, skitne hemmelighetene?
Det var feil å la henne flytte inn,
og den tåpelige lille byen vår elsker å snakke om det.
Jeg blir kvalm av deg.
- Alex, hvor skal du? - Som om noen bryr seg.
Jeg skvatt.
Kom her. Du kan klemme meg nå. Jeg er ren.
Anna, jeg vet at reglene tilsier
at du burde hate den nye kjæresten til faren din,
men jeg håper vi kan være litt mer originale
og få det til å fungere.
- Ja, klart. - Ja.
- Noe er forandret. - Ja, vi har malt.
Jeg liker alt tapetet i huset,
men kjøkkenet trengte litt lys.
Det var noe her før.
- Var det det? - Ja, en tavle.
Ja, det stemmer, tavla.
Den er sikkert på loftet med alt det andre.
Jeg mente vel at vi ikke trengte den lenger.
Hva sier du? Vil du hjelpe meg å dekke på bordet?
Nei, det går bra. Jeg er ikke sulten.
Alex?
Hva gjør du?
Var det du eller Rachel som hadde sex?
- Jeg vet ikke. - Ok.
Er du full?
Jeg gikk på fest, og det ble servert drinker.
- Hvor fant du den? - Oppe.
Hva pokker er det du gjør med den?
- Jeg vet ikke. Den var på loftet og... - Ok. Det er der den hører hjemme.
- Jeg hater den bjella. - Hvorfor det?
Den minner meg om mamma.
Vi trengte den, Alex.
Hun signaliserte at hun trengte hjelp med den da hun ble syk.
Våkne opp, Anna. Rachel kjøpte bjella.
Hva mener du?
Hun gikk inn i en dyrebutikk, kjøpte en bjelle,
kom hjem, og festet den til mammas håndledd.
Og vet du hvorfor?
Slik at hun kunne høre mamma komme mens hun hadde sex med pappa.
- Dette er noe du finner på. - Hvorfor skulle jeg gjøre det?
For å hevne deg på pappa.
Stol på meg, Anna, jeg er ferdig med det.
Jeg er kanskje full, men jeg vet i alle fall hva som er sant.
Her kommer burritoen.
Kanskje du skal prøve en slegge neste gang.
- Beklager. - Jeg synes det ser bra ut.
Nydelig, faktisk. Akkurat hva kjøkkenet trengte.
Eller hva?
- Jeg stikker. - Greit.
Anna, jeg husker da jeg kom for å se etter mora di.
Jeg kom hit,
og Alex drev på med tenåringsspydighetene sine,
var frekk mot faren deres.
Men du var annerledes.
Rolig. Høflig. En ordentlig liten dame.
Jeg husker at jeg tenkte:
"Her skjer det mye under overflaten. Det er hun som er den sterke."
Da jeg var på din alder,
måtte jeg takle vanskelige ting, som deg, og jeg lærte meg å være sterk.
Å være en jente ingen kødder med.
Jeg er så glad for at du er tilbake.
Jeg håper det fungerer, så du kan bli.
Takk. Det er det jeg vil.
Så du ansiktet hennes?
Du tilintetgjorde virkelig Barbie-kjøkkenet hennes.
Jeg svingte hammeren med lukkede øyne.
Det var så glimrende.
Det er tavla vår. Den burde være der.
Mamma festet beskjeder på den.
Fotballtrening.
Men hun skrev så stygt.
Lillefingerpakt?
Er jeg veldig blek?
Ja, du er praktisk talt gjennomsiktig.
Forhåpentlig vil ikke din vordende mann legge merke til det.
Nei, du etterlater meg ikke her.
- Hva har man søstre til? - Alex, ikke prøv deg!
- Hei, Matt. - Hei.
- Hvordan har du hatt det? - Ok.
Jeg ville besøke deg der oppe, men jeg fikk ikke lov.
Du skulle kuttet pulsårene også. Da kunne vi vært romkamerater.
Hun er tilbake.
- Den kvelden på stranda... - Nei. Hør her...
Jeg var nervøs. Så jeg drakk mye,
og ingen har anklaget meg for å være smart,
så jeg var dum og full.
Men jeg var bekymret for deg.
Jeg gikk tilmed og så etter deg.
Hva mener du?
Jeg fulgte deg hjem den kvelden, Anna.
Jeg var her. Jeg så alt.
Du er vel litt sent ute nå, Matt?
- Takk. Det holder. - Ok.
- Vi ses. - Ha det.
Kan du bære dette opp til generatorrommet?
Så kan du komme opp. Faren din er skrubbsulten.
- Agenten din ringte i dag. - Ja?
Visste ikke at han leier et hus her.
Ja, i de siste fem årene.
Han liker å late som om han fisker.
Jeg tror han har redaktøren av The Book Review som gjest.
- Ja? - Ja.
Så jeg inviterte dem på middag fredag kveld.
- Gjorde du? - Sammen med noen andre.
- Hvorfor ikke? - Tja...
Vi har aldri besøk her. Det blir gøy.
Vær så snill.
- Ok. - Ok.
Morder!
Anna?
Hva gjør du her nede?
Går det bra med deg?
Det var mamma.
- Hva? - Jeg så mamma.
Hva snakker du om?
Anna?
Anna!
Hun har prøvd å fortelle meg noe.
- Hva? - Brannen var ingen ulykke.
Det var henne.
Rachel hadde bare tilfeldigvis fri den kvelden.
Særlig.
- Alex... - Nei, alt gir mening nå.
Hun forlot mamma, parkerte bilen hennes borti gata,
tok på seg de små hvite skoene,
og gikk ned til båthuset igjen.
- Kanskje vi trekker slutninger litt raskt. - Unnskyld meg,
jeg så ikke vår døde mor
peke på pappas gufne kjæreste.
Ja, jeg tror det bare var en drøm.
Anna, du var våken. Jeg så deg.
Kanskje jeg bare innbilte meg det.
Kanskje.
Men det forandrer ikke det vi begge vet.
Det var ikke lekkasje. Rachel skrudde den opp.
Hun drepte mamma, og hun slipper ikke unna.
Hallo? Hallo der inne?
- Hørte hun oss? - Jeg vet ikke.
Jeg skal til byen for å handle til festen.
Vil du være med?
Handle litt klær, kanskje ta en matbit?
Jeg er fyllesyk og tror jeg vil få hodepine senere.
- Men Anna vil være med. - Hva? Nei.
Hva med Matt? Du kunne treffe ham, snakke med ham.
Sa du ikke at han kom tilbake til huset den kvelden?
- Hva sier du, Anna? - Kom igjen.
Du blir med, så blir jeg her og ser gjennom tingene hennes. Kom igjen.
- Vi kan gjøre det en annen gang. - Nei.
Jeg kommer snart.
Jeg skal bare finne noe fint å ha på meg.
Din lille smisker.
Faren din hater når jeg kjører for fort.
- Vår lille hemmelighet, ok? - Ja.
Hva skjedde med mammas bil?
Vi diskuterte det,
og vi følte at familien trengte noe morsommere.
Mitt eneste fine smykke.
Hvor er det fra?
Der kommer de. Noen ga meg det for lenge siden.
En kjæreste?
En gammel pasient, faktisk.
Jaså? Høres ut som en bra jobb.
Jeg levde av å tørke folk i ræva, Anna.
Og de var ikke like vakre som mora di.
Jeg måtte gjøre ting som utslitte gamle damer
med mye penger var for skamfulle eller for svake til å gjøre selv.
Vil du vite hvordan jeg klarte det?
Det er fryktelig,
men samme hvor selvgode de var,
hvor dårlig de behandlet meg, hvor ille de luktet,
sa jeg til meg selv:
"De er døde om veldig, veldig kort tid."
Anna, vi har alle ting i fortida som vi skammes over.
Noen ganger tror jeg det er best å glemme det.
Anna?
Går det bra med deg?
Ja. Det går bra.
Vi må handle litt, ikke sant?
Fin kvalitet. Hvor lenge har det godgjort seg?
- Alt vi selger er ferskt. - Samme det.
- Jeg skal gå og hente melk. - Flott, takk.
- Matt. - Anna. Hei.
Hva gjør du her?
Jeg tror jeg vet hva du prøvde å si til meg forleden.
Brannen var ikke en ulykke, eller hva?
- Hva så du? - Matt?
Disse bærene blir ikke friskere.
Ja. Jeg kommer.
- Kan du hjelpe oss? - Ok. Bare ikke her.
Kan vi treffes i kveld?
Matt!
- Ja. Kl. 11.00. Ved steinen. - Ok.
- Fant du ikke melka? - Jo.
- Vi bør dra. - Ok.
Matt, du trenger ikke å levere til huset lenger.
Det blir min jobb fra nå av.
- Har dere hatt det morsomt? - Ja.
Vi har fortalt hemmeligheter, ikke sant, Anna?
Ja. Takk for lunsjen.
- Gikk alt greit? - Jeg mistet henne et øyeblikk.
Jeg håper bare ikke at hun kom for tidlig.
Alex?
Herregud, du skremte meg. Jeg trodde det var henne.
- Snakket du med Matt? - Ja, vi treffer ham i kveld.
Kult. Se her.
Når kommer de med strippestanga?
Ja, hun er som en narkishore uten verdigheten.
Dessuten, se her.
Kom her. Se hva jeg fant.
- Hils på herr Stå. - Så motbydelig.
Jeg tar ikke på den.
Det er nok til å berolige en hest.
Eller deg og meg.
- Kom, vi stikker. - Vent.
Festen er over, Rachel.
Kom, vi drar. Vi blir forsinket.
Matt?
Dette føles ikke riktig.
Hva om det har skjedd noe?
Det går bra, Anna. Vi finner ham i morgen.
Ja.
Jeg går og legger meg.
Nei, bli hos meg til jeg sovner.
Hvis jeg fikk 10 spenn hver gang jeg hørte det.
Takk.
Ikke finn på noe tull.
Anna. Ikke vær redd.
Jeg ville ikke vekke foreldrene dine.
Matt. Hvor var du?
Vi ventet ved steinen, som du sa.
Ja, jeg vet det, jeg...
Hva skjedde? Du er klissvåt.
Jeg falt og slo meg eller noe slikt.
Kom her og sett deg.
Beklager at det er sent... Det er bare...
Du bør vite hva jeg så den kvelden.
Si det.
Du skjelver.
Jeg kan ikke føle noe.
- Jeg er redd, Anna. - Ikke vær det.
Matt, hva skjedde med ryggen din?
Din mor prøvde å advare meg, Anna, men jeg hørte ikke på henne.
Hold meg. Anna.
Anna.
Vær så snill, hold meg. Anna, vær så snill.
Anna? Hei, jeg er sheriff Emery. Jeg vet ikke om du husker meg.
Vi skal ha en grundig etterforskning,
men han må ha truffet noe tømmer,
falt ut av båten og brukket ryggen.
Skulle du treffe ham?
Vi vet alle hva du går gjennom.
Hvis du trenger noe, bare oppsøk meg.
Skjønner du?
Det gjør meg veldig vondt.
Det er helt forferdelig.
Jeg skal lage frokost. Du burde spise noe.
- Kaffe? - Ja.
- Pappa, vent. - Hva er det?
Matt var ikke bare ute på vannet i går. Han skulle treffe meg.
Det som skjedde med Matt er ikke din feil.
Det var ikke det hun prøvde å si.
Kan en av dere komme og hjelpe meg?
- Pappa. - Jeg kan gjøre det.
- Hva? - Jeg traff Matt i byen i går.
Han sa at han så hva som skjedde da det brant.
Rachel hørte det.
Hun ville ikke at vi skulle snakke.
Eller at han skulle komme hit.
Anna, hvorfor skulle Rachel si noe slikt?
Det er bare...
Hva?
Går alt bra der ute?
- Vi kommer snart. - Ok.
Vennen, jeg vet at dette er vanskelig for deg.
Det har vært vanskelig for oss alle, men ikke gjør dette, er du snill.
Ok? Ikke gjør det.
- Kom, spis litt frokost. - Jeg kommer snart.
Går det bra?
Nei.
Jeg er ikke gal, Alex.
Matt var her, og jeg trodde jeg drømte, men jeg gjorde ikke det.
- Anna, vil du sitte... - Og han sa
at mamma prøvde å advare ham.
- Det er ikke mulig. - Han holdt meg.
- Anna, hør her. - Se!
Herregud.
- Nå er jeg redd. - Jeg er ikke gal.
De får ikke sende meg tilbake.
Nei, jeg er ikke redd for din del, men for vår del.
Anna, vi er de siste
som står mellom Rachel og det hun egentlig vil.
Kom igjen. Hør her,
sist jeg sjekket, ble man ikke sinnssyk massemorder over natta,
så vi må finne ut nøyaktig hvem Rachel Summers egentlig er.
Ja, hei, jeg prøver å få informasjon
om noen vi leide gjennom deres byrå.
Hun heter Summers. Rachel Summers.
Hei, jeg vil gjerne ha referansene til en av sykepleierne deres.
Jeg tror hun jobbet på sykehuset deres
mellom juli og desember 2005.
Hei, jeg sjekker bakgrunnen
til en som jobbet for dere for flere år siden.
Summers. S-U-M-M... Ja, som i "mor".
E-R-S, som i "Satan".
Hva? Nei, det er umulig.
Nei, det er greit.
Ok, mange takk. Ha det.
MAINE - FØRERKORT SUMMERS - RACHEL
Vi har henne.
Anna. Kom inn.
Leppene dine er vakre.
Du vet bare ikke hva du skal gjøre med dem.
Menn snakker om kvinners øyne, men det er bare tull.
Det de egentlig vil ha, er en jente med en vakker munn.
Sånn.
Du virker veldig interessert i disse.
Vil du ha dem på i kveld?
- Nei, jeg tror ikke det. - Kom igjen. Det blir gøy.
Sånn.
Hva heter du egentlig, Rachel?
Hva sa du?
Sykepleierforeningen har ingen oppføring under Rachel Summers.
Personnummeret ditt passer til en Rachel Summers,
men hun er lærer fra New Orleans.
Hun døde for fem år siden.
Så hvem er du egentlig?
Vet du hva, Anna?
Jeg tror ikke dette fungerer.
Hvor har du tenkt deg hen?
Jeg skal snakke med pappa.
Du trenger ikke det.
Vi har allerede diskutert det med dr. Silberling.
- Diskutert hva? - Oppførselen din.
Anna, han er veldig bekymret.
Han mener at det kan ha vært et feilgrep å slippe deg ut.
Du får ikke ødelegge dette for meg. Det tillater jeg ikke.
Kom deg ut. Jeg har gjester som kommer.
Utrolig at hun forrådet deg overfor pappa.
Kanskje hun kan true deg, men hva kan de gjøre med meg?
- Jeg skal snakke med pappa. - Nei.
Da overbeviser hun ham
om at vi lyver og at det er min feil.
Vi kommer oss gjennom kvelden, går til politiet i morgen,
og forteller dem hva som skjer.
Du gjør det bare verre for meg.
Greit. Men det vil kreve mye alkohol.
Hei. Se på deg.
- Hva er det? - Du ser strålende ut.
Takk.
Du har visst blitt en ung kvinne.
Hvis det er en trøst, er det ganske rart for meg også.
Boklanserings-fester.
Som å åpne dørene for alle,
så de kan komme hjem til deg og dømme deg.
Kan jeg be deg om en tjeneste? Kan du hjelpe Rachel i kveld?
Når sant skal sies, tror jeg ikke hun føler seg bra nok for alt dette,
og folkene her dømmer henne også.
Greit.
Hva er det?
Jeg ville bare vite om du trengte hjelp.
Sier du det?
Ja visst. Åpne ovnen.
Ok.
For at steken skal bli god, bør den hvile i 10 minutter før oppskjæring.
Da trekker blodet seg inn igjen.
Da bærer det tilbake igjen.
Kan du gå ut med søpla?
Du er den neste.
Nei. Hva har du gjort?
Hva er det du prøver å gjøre med meg?
Hva skjedde?
La henne være.
Bare gå og legg deg.
Nei, jeg er i New York i morgen, så kan vi ordne opp i dette.
Beklager. Ha en fin reise.
Pappa? Kan jeg snakke med deg?
Det var en grunn til at dette skjedde i kveld.
Rachel er ikke den du tror hun er.
Det holder, Anna.
- Hva har hun gjort nå? - Hun løy til deg.
- Om hva? - Om alt. Om navnet sitt.
Vet du hvor hun er ifra?
Det fortjener ikke et svar.
Selvfølgelig ikke, for du ser bare det du vil se.
Hun prøver bare å få denne familien til å fungere.
Hun prøver ikke å få den til å fungere.
- Hun vil ha deg for seg selv. - Det er latterlig.
Herregud, hvis mamma så deg nå,
der du tar parti med den hurpa som vil splitte oss!
Det er ikke Rachel som splitter oss.
Kanskje vi skal snakke med dr. Silberling om dette.
Ja, for det er jeg som er den gale.
- Jeg sa ikke det. Du vet at jeg... - Pappa.
Du har ikke på deg ringen.
Skal du gifte deg med henne?
- Si det! - Ja, Anna.
Vi gifter oss til høsten.
Vi har snakket om å reise bort, men jeg vil ha bryllupet her,
for oss alle.
Jeg skammer meg ikke over at jeg er lykkelig igjen, Anna.
Ha det, pappa.
Vi må ikke komme for sent til Matts begravelse. Ta på noe anstendig.
Jeg vil at vi skal se ut som en familie.
"Til Herren tar jeg min tilflukt.
"Hvordan kan dere si til meg: Fly opp i fjellet som en fugl!
"'For se, de onde spenner buen, og legger sin pil på strengen,
"'i mørket vil de skyte på dem.
"'Når grunnvollen rives bort, hva kan da den rettferdige gjøre?'
"Herren er i sitt hellige tempel, i himmelen har Herren sin trone.
"Hans øyne skuer utover."
"Herren er mitt lys og min frelse, hvem skal jeg da frykte?
"Herren er et vern om mitt liv, hvem skal jeg da skjelve for?
"Når ugjerningsmenn går løs på meg og vil sluke meg,
"da snubler de og faller selv, fiendene som står meg imot."
wright barnemord
Lokale barn brutalt drept
Dette er fra 11. april 1996.
"Politiet har gravd opp likene av tre barn
"fra en grunn grav i skogen mindre enn 50 meter
"fra hjemmet til den prominente legen dr. Harrison Wright.
"Kriminalteknikere forteller at barna ble dopet
"før de ble stukket med kniv gjentatte ganger.
"Politiet etterlyser 19 år gamle Mildred Kemp,
"som har vært Wright-barnas dagmamma siden august."
- Mildred Kemp? - Faen. Hør på dette.
"Ifølge kilder som står familien nær,
"ble Kemp sykelig forelsket i dr. Wright
"etter at kona døde i en bilulykke sist februar.
"Til tross for politiets anstrengelser, er Kemp på frifot."
Vent, hva...
Se hva hun har på seg.
Perlekjedet.
Rachel sa det var en gave fra en gammel pasient.
Hun la det rundt nakken min. Som om hun var stolt av det.
Nå har vi heldigvis bevis.
Ja, hvis vi klarer å få tak i det.
Ikke bry deg om det. Vi løser dette i kveld.
Faen.
Se her.
- Alex, hvor skal du? - Bare gå ned og hent nøklene hennes.
- Hva vil du gjøre? - Bare hent nøklene hennes.
Hva er det du leter etter, Anna?
Er det dette? Er det det du ser etter?
Du bør ta dem.
Vær så snill. De betyr ikke noe for meg.
Vi vet det, Rachel.
Vi vet alt.
Dere gjennomskuet meg.
Her.
Alex!
Anna.
Jeg vil deg ikke noe vondt.
Det var ikke dette jeg ønsket.
Du kan gjør dette på den enkle måten.
- Anna. - Alex.
- Hva skjedde? - Hun dopet meg ned.
Anna? Åpne døra.
Anna, hør på meg.
- Du må få tak i det halskjedet. - Jeg har det.
Anna! Nå åpner du den pokkers døra!
Du må dra til Emery.
- Nei. - Jo. Han tror deg.
- Anna! - Jeg kan ikke la deg være igjen.
Lillefingerpakt.
Anna!
- Ok. - Ok.
Jeg er så glad i deg.
Jeg kommer tilbake. Jeg lover det.
Anna!
Så du hevder at Summers faktisk er en kvinne
- som heter Mildred Kemp? - Ja.
Og at det var hun som var ansvarlig for brannen?
Ja. Det var ikke en ulykke.
Hun drepte mora vår, og nå er hun ute etter oss.
- Jeg vet hvordan dette høres ut... - Nei. Mildred Kemp. Jeg husker henne.
På vestsiden i Woolridge County, for flere år siden, kona døde,
mannen skaffet en dagmamma som drepte alle barna.
Det stemmer, men de fikk aldri tak i henne.
Fru Wright hadde et perlekjede, med tre bånd.
Det er bilder av det på Internett, hvis du vil se.
Og?
Rachel er Mildred Kemp.
Ok? Hun prøver å drepe oss og gifte seg med faren vår,
slik hun gjorde med dem.
Du må bli her.
Jerry er utenfor den døra.
Jeg skal sjekke Summers i systemet vårt.
Nei, det er ikke tid nok. Du må dra til huset vårt.
Alex er fortsatt der, jeg er redd noe skal skje med henne.
Ingen vil bli utsatt for noe, Anna. Bare vent her.
Mamma?
Ikke vær redd. Jeg er sykepleier.
Nei! Ikke hør på henne! Vær så snill. Ikke hør på henne!
Nei! Hun lyver! Ikke hør på henne!
Nei! Ikke hør på henne! Nei! Hun...
Sånn. Takk.
Jeg husker henne.
På vestsiden i Woolridge County, for flere år siden, kona døde,
mannen skaffet en dagmamma som drepte alle barna.
Rachel er Mildred Kemp.
"Politiet etterlyser 19 år gamle Mildred Kemp,
"som har vært Wright-barnas dagmamma siden august."
"Kriminalteknikere forteller at barna var dopet
"før de ble stukket med kniv gjentatte ganger.
"Til tross for politiets anstrengelser, er Kemp på frifot."
Du skal sove nå.
Anna, jeg vil aldri få barn selv.
Jeg kan ikke.
Har jeg fortalt deg det?
Det har aldri hindret meg i å fantasere om hvordan det er å ha en datter.
Men nå har du tatt fra meg det.
Vær forsiktig.
Du vil ikke gjøre deg selv vondt.
Anna?
Vi prøvde alt, Anna. Det var eneste utvei.
Hva har du gjort?
Jeg måtte, Anna. Eller hva?
Måtte jeg ikke?
Det er greit. Jeg er her. Jeg er alltid her.
Se på meg.
Vær sterk. Ok?
Herregud. Går det bra med deg?
Det er Rachel, pappa. Hun startet brannen.
- Hva snakker dere om? - Hun drepte mamma.
Jeg vet du aldri hører på meg, men du må tro oss!
Hun ventet til du var ute av byen,
og hun dopet oss begge.
- Hva? - Hun ville drepe oss.
Alex måtte gjøre det, pappa. Hun reddet oss.
- Alex? - Fortell ham, Alex.
Hva er det du sier, Anna?
Han forstår ikke, Anna. Han vil aldri forstå det.
Anna, du vet hva som skjedde med søstera di.
- Si det, Alex. - Ikke hør på ham.
- Hun døde. - Nei, ikke hør på ham.
I brannen.
- Det var et år siden. - Nei! Han lyver!
Alex er død!
Hva har du gjort?
Alex?
Anna?
Hva mener du med at brannen ikke var en ulykke?
Hva skjedde den natta? Si hva som skjedde.
La meg være.
La meg være!
Hallo? Pappa?
Guttene vil bli med oss hjem.
Det er ikke vårt hjem lenger.
Hva gjør du?
De kan brenne i helvete.
Anna. Anna!
Anna, hva er det?
- Alex? - Jeg kommer, mamma.
Alex!
Hvorfor sendte du ikke brevene mine?
Det var mine brev, pappa.
Var du redd for at jeg skulle fortelle om den lille kjæresten din?
Var det grunnen? Snakke om de små, skitne hemmelighetene?
Anna?
Jeg skal en tur til byen. Vil du være med?
Jeg fulgte deg hjem den kvelden, Anna.
Jeg så alt.
Ikke slipp. Anna, hold meg.
Anna, jeg vil aldri få barn selv.
Jeg kan ikke.
Det har aldri hindret meg i å fantasere om hvordan det er å ha en datter.
Men nå har du tatt fra meg det.
Beklager, Ivers.
Jeg la merke til at navnet på Summers' pass
ikke er det samme som på førerkortet hennes.
Hun forandret navn for tre år siden. Hadde en kjæreste som banket henne.
Hun het egentlig Rachel Worshinsky.
Din datter fikk det for seg
at din forlovede var en kvinne ved navn Mildred Kemp.
Hvorfor fant hun på alt dette?
LUKKET AVDELING
Hei, Anna.
Går det bra med deg?
Jeg gjorde det du ba meg om.
Gjorde hva for noe, Anna?
Jeg gjorde ferdig det jeg hadde begynt på.
Velkommen hjem.